Satisfacția dulce, fără complicații pe care ți-o oferă femeile tinere.
Vârsta aceea trepidantă când toate se rezolvă de la sine.
E o perioadă magică, ce poate face orice bărbat
de oriunde, absolut neputincios.
Unii spun că sunt un expert în femei tinere.
Poate pentru că ies cu ele de peste 40 de ani.
Iubito, ești bogată?
Mama este. Într-un fel... Adică, nu chiar.
Dacă stă la doi kilometri de aici, este bogată!
Presupun că o piesă de succes îți ajunge să-ți iei o casă în Hamptons.
- Mi-ar plăcea s-o cunosc. - Ba nu.
E o femeie grozavă, spirituală, dar nu e genul tău.
Uiți unul din lucrurile esențiale despre mine.
Eu nu am un gen anume.
Are peste 30 de ani.
Ce? De parcă nu știi că ai reputația că...
Că?
Că nu ieși cu femei trecute de 30.
Întâmplarea face că femeile de peste o anumită vârstă nu mă plac.
Te-ai gândit vreodată în felul ăsta? Nu.
Întotdeauna e vina mea.
Revin luni cu un telefon.
Spune că nu m-ai găsit.
Cine?
O sun mai târziu. Nu, nu, am numărul.
Da.
Ia-o la dreapta. A doua alee pe stânga.
Dreapta.
O casă perfectă pe plajă.
Ce facem aici singurei, două zile?
Spune-mi adevărul. Nu te bucuri că am așteptat?
Adevărul?
Nu.
Dar sunt foarte bucuros că, în sfârșit vom...
Facem o baie?
Cât durează să te schimbi?
- Treizeci de secunde. - Adevărat?
Așa mult?
Apropo, în casă nu se fumează.
Mama nu ne dă voie.
Dar îți dă voie să te dezbraci în curtea din față?
Să aduci aici tipii cu care vorbești ca să...?
Nu știe tot ce fac, când o fac și unde o fac.
Bine. Fabuloasa sufragerie cu etaj
în care nu vom petrece nici măcar o clipă.
- E impresionantă. - Mulțumesc.
Mă pricep să fac prezentarea casei, deși
n-am mai făcut-o niciodată în timp ce mă dezbrăcăm.
În spatele meu, mult doritul Hamptons,
cu piscină și vedere la ocean.
Pantalonii, te rog.
Doamnele mai întâi.
Când m-am apucat de licitații, cineva mi-a spus că,
dacă sunt emoționată, să-mi imaginez publicul în chiloți.
Asta dă momentului o altă semnificație.
Sper că acum nu ești emoționată, nu?
- Sunt puțin. - Pune-ți costumul de baie.
Am adus șampanie. O s-o pun la gheață.
Da, știu. Nu pot face nimic...
Doamne! Ce e asta? Bine.
Stai pe loc! Avem un cuțit.
- Locuiți aici? - Ascultă, domnule.
Eu sun la 911 și nu vei face nici o mișcare.
- Zoe, dă-mi telefonul. - Nu ați înțeles.
- Sunt prietenul fiicei dv. - Nu prea cred.
Fiica mea e în oraș. Iar tu umbli pe aici, îndopat cu Ecstasy?
- Sincer, dacă ați... - Nu! Stai pe loc.
Am fost în armata israeliană. Te rup în două.
Alo. Da! E un intrus în casa mea.
Strada Daniels, nr. 29, Sagaponack.
Sunt prietenul fiicei dv, Marin.
M-a invitat aici pentru weekend. E în camera ei, se schimbă.
Ești prietenul fiicei mele?
Cine și-ar fi imaginat că asta e chiar o veste mai proastă?
Da, scuze. A fost o alarmă falsă.
Nu e un hoț. E prietenul fiicei mele.
N-am știut că vii. Ai spus că ai de scris.
Da, dar m-am gândit s-o fac aici.
Trebuia să te fi anunțat că vin cu cineva.
Îmi pare rău. Trebuia să-ți fi spus că venim.
Evident. Oricum, iată-ne.
Bună, eu sunt mama.
Harry Sanborn. Ce mai faceți?
Doamne, scuze. El e prietenul meu, Harry.
- Mama, Erica. Mătușa mea Zoe. - Îmi pare rău.
Ne-am decis brusc să ieșim din oraș pentru două zile.
Bun, asta e bine.
Iubito, Harry nu are halat?
Știți ceva?
Cred că mai bine plec, vă las pe voi fetele să vă bucurați de weekend și...
Nu! Îmi pare rău. Nu trebuie să faci asta. E o prostie.
Plecăm noi.
Rămâi tu cu Harry.
Harry.
Îmi pare rău că era să fii arestat.
Ai fost impresionantă. Foarte puternică.
Foarte...
... masculină.
Mă rog, nu cred că am fost chiar masculină.
Crede-mă, dacă prind vreodată vreun tip în chiloți în frigiderul meu
sper că voi fi măcar pe jumătate bărbatul care ați fost dv, dnă...
- Dnă... - Bine. Cum spui tu.
Bun. Eu sigur plec.
Doamnelor, mi-a făcut o imensă plăcere să vă cunosc.
Păpușă.
- Sună-mă. - Stai puțin.
Să nu dramatizăm. Suntem patru adolescenți?
Suntem niște oameni sofisticați. De ce nu rămânem toți?
Ea are de lucru, eu am referate de corectat... Voi faceți ce vreți.
Dacă vrem să petrecem timpul împreună, o vom face.
Dacă nu, nu. Nu trebuie să renunțăm la weekend.
Serios!
- Mie-mi convine. - Și mie-mi convine.
Da, mă rog, îmi convine.
- Bonjour, dnă Barry. - Bonjour, Annie.
Aș dori o felie de plăcintă cu carne și o bucată de brânză de capră.
Impresionant.
A învățat franceză după ce s-a despărțit de tata.
Parte din programul: "fii cât mai ocupată, nu te uita înapoi".
- Acum vorbește fluent. - Marin!
- Lau și desert? - Hai să luăm ceva.
Luăm un tort cu ciocolată?
- Nu e rău. - Da. Vorbesc fluent.
Mă întorc imediat.
E o epidemie.
Ce zici de salată de paște?
Asta am mâncat aseară.
- Da? Nu-mi amintesc. - Sigur.
Să luăm niște unt.
Scuze.
Îmi pare rău.
- A fost vina mea. - Nu. Nici o problemă.
Harry, tu cu ce te ocupi?
Sunt unul din proprietarii unei case de discuri.
- Care companie? - Drive-By Records.
Drive-By Records?
Asta e o glumă? Ce e asta?
E pentru hip-hop.
Hip-hop? Rap... Da, interesant.
Să văd dacă am înțeles ce ai spus...
Îmi pare rău, dar, urăsc rapul. Sincer. Ll urăsc.
E prea necioplit și violent pentru gusturile mele
ca să nu mai vorbim de tenta misogină.
Unii consideră rapul poezie.
Poate, dar câte cuvinte rimează cu "curvă"?
Următorul, vă rog.
Cum merge?
Trebuia să plec când a vrut să cheme poliția.
Cum merge piesa cea nouă? Îți place cum iese?
Știi cum e la mine. 90% transpirație, 10% inspirație.
Și până acum, partea cu inspirația nu prea m-a ajutat.
Da.
- Despre ce e piesa? - Despre ce?
Nu sunt foarte sigură, ceea ce e o problemă.
Până acum este despre o scriitoare divorțată.
E încăpățânată, puternică și genul care știe tot.
Dar e foarte dulce și iubitoare.
E o comedie.
Cum v-ați cunoscut?
La o licitație de vinuri la Christie's.
Harry a fost marele cumpărător al serii.
Ridicăm într-una padela, ca s-o fac să-mi zâmbească.
Fără să-mi dau seama, am cumpărat toată colecția.
Toate sticlele de Chateau Margaux.
După asta, a trebuit să bea o sticlă cu mine.
Ai fost vreodată căsătorit, Harry?
Nu.
- Nu, n-am fost. - Mamă.
De ce crezi?
Unii oameni nu intră în tipare și, până acum...
- Dacă nu e stricată... - Exact!
La stai așa.
Nu ești un burlac celebru?
N-aș putea spune că sunt celebru.
N-a fost cumva un articol despre tine în "New York Magazine"?
Probabil unora li se pare interesant că nu m-a prins nimeni până acum.
Ăsta era titlul, "Artistul escapadelor".
Am citit articolul. Tu erai ăla?
Dar parcă ai fost odată logodit cu cineva important.
- Cine era? Joan Collins? Nu. - Nu.
- Carly Simon? - Cineva la fel de tare.
- Cam așa ceva. - Nu cu Martha Stewart.
- Nu! Nu cu Martha Stewart! - Ai putea să-l întrebi pe el.
Nu, e mai amuzant așa.
E ca și cum n-aș fi aici.
Harry a fost logodit cu Diane Sawyer.
- Poftim? - Exact. Diane Sawyer. O ador!
- Sunt impresionată. - Da.
Femeile de vârsta ta adoră asta la mine.
- Știi ce vreau să spun. - Da, știu.
Nu e ceva rău să spui "femeile de vârsta ta".
Sunt sigură că era un compliment.
Este doar o observație corectă.
Când a fost asta?
- Logodna? - Acum mult timp.
Era o fată subțire și adorabilă din Kentucky,
cu cele mai tari picioare pe care le-am văzut vreodată.
N-am înțeles de ce a ales o carieră în care nu le arăta niciodată.
Doar nu vorbești serios!
E Diane Sawyer. Se duce în peșterile din Afganistan cu un batic pe cap.
Cui îi pasă de picioarele ei?
Știți ceva?
Nu-mi place să mănânc și să fug, dar...
- Nu! - Nu, stai. Nu.
E de-a dreptul fascinant ce se întâmplă la această masă.
Zoe predă studii feminine la universitatea Columbia.
- Bun. Asta o să doară. - Nu.
- Să vorbim de tine și Erica. - Zoe...
Ești cam bătrâior. Câți ani ai, 60?
Șaizeci și trei!
Fantastic!
N-ai fost căsătorit, ceea ce, dacă ai fi femeie, ar fi un blestem.
Ai fi o fată bătrână.
Și în loc să te compătimească, scriu articole despre tine.
Te felicită pentru faptul că n-ai fost căsătorit.
Ești alunecos și de neatins, o adevărată partidă.
Și, prin comparație, superba mea soră.
- Nu, stai. Ce... - Uite, te rog...
Nu, e interesant. Uită-te la ea. Este o femeie realizată.
Cea mai de succes scriitoare de teatru după cine? Lillian Hellman?
Are peste 50 de ani, divorțată. Stă în casă în fiecare noapte
pentru că toți tipii de vârsta ei, necăsătoriți
preferă pe cineva care arată ca Marin.
În scena relațiilor de peste 50 de ani femeile sunt lăsate pe dinafară.
Drept rezultat, femeile devin din ce în ce mai productive
și, prin urmare, mai interesante.
Fapt care, în schimb, le face și mai puțin atrăgătoare, deoarece, se știe
bărbații, mai ales cei în vârstă, se simt amenințați și le e teamă
de femeile productive și interesante. E foarte clar.
Populația femeilor singure, în vârstă, este cel mai defavorizat grup.
Doamne!
Ești cumva posedată? Cum poți spune așa ceva?
Nedreptatea este evidentă. Noroc că ei mor mai repede.
- E singurul nostru avantaj. - Știi ceva?
Scrie o dizertație. Nu anunța că nu ies din casă în fiecare seară.
Apropo, ar fi fost de ajuns un singur "în fiecare seară".
Nu te-ai gândit că stau în casă din cauza muncii mele?
De ce crezi că m-am măritat cu regizorul pieselor mele?
Era singurul bărbat pe care îl cunoșteam.
Oricum, îmi place acasă și îmi place această perioadă din viața mea.
De ce trebuie să mă apăr? Am fost măritată 20 de ani. Gata!
- Ce-a fost asta? - Scuze, credeam că am dreptate.
Iubito, ce cauți tu cu tipul ăsta?
E bătrân. E șovin.
- E amuzant. - Amuzant?
Cum vine asta? E pur și simplu, anormal.
- Anormalitatea e amuzantă. - Nu.
- Nu anormalitatea asta. - E inteligent și fascinant.
Dacă ați fi vorbit și despre altceva decât starea civilă
ați fi văzut că este inteligent. Are 10 companii.
Ce înseamnă asta? Înseamnă că e nehotărât. Asta e.
- Nu că aș vrea să se hotărască. - Da, am înțeles!
Oricum, a spus că sunteți foarte spontane și drăguțe.
Și a mai spus că pleacă la prima rază de soare.
De ce? N-are faruri la mașină?
Stai puțin. N-am dreptul să fac așa ceva.
Îmi pare rău.
E prietenul tău, nu al meu.
- Îmi pare rău, te iubesc. - Eu te iubesc mai mult.
- Sigur n-a spus că suntem drăguțe. - Nici vorbă!
- Ce ascultă? - Nu-mi pasă.
Marvin Gaye?
Încetează!
E dezgustător, Zoe. Termină!
Poftim.
N-o să se mai vadă cu el după weekendul ăsta. Și ea e nehotărâtă.
Pare amuzant.
Recunoaște. Are ceva. Ai simțit și tu, nu?
E o nebunie!
Mamă!
A zis cumva "mamă"?
Mamă, vino repede!
Mamă!
Nu știu ce s-a întâmplat. Ne jucam.
Și dintr-o dată a zis că se simte ciudat și a căzut.
Harry, ce este?
- E bine. Mă simt bine. - Te doare în piept?
Parcă stă un elefant pe el.
Sună la 91 1, să trimită o salvare.
Marin, acum!
- Doamne! - Ce faci?
Respirație gură la gură.
Nenorocitule.
Avem nevoie de o salvare, imediat, vă rog!
Strada Daniels, nr. 29, Sagaponack.
- Ce avem? - Stop cardiac.
Puls 120.
- Tensiunea? - 150 cu 95.
- 41. Aici? - La trei.
- Bine. - Atenție.
Am pus perfuzia.
- Pornește monitoarele. - Ce avem?
Durere toracică de 30 minute, greață, dispnee.
Puls, 104. Respirații 18.
Vreau hemogramă, markerii pentru infarct și un ECG în 12 derivații.
- Da, dle doctor. - Dle Sanborn, sunt dr. Mercer.
- Simțiți vreo durere acum? - Simt o presiune pe piept.
- Parcă mă strânge. - Arătați-mi unde vă doare.
Aici.
Ce făceați când a început să vă doară?
- Sărutam o femeie frumoasă. - Făceați sex?
Din păcate, nu.
- Simțul umorului e intact. - Da.
Dați-i o aspirină, 5 mg metoprolol, o perfuzie cu nitroglicerină.
- Dle Sanborn? - Da.
EKG-ul arată o arteră blocată,
care împiedică oxigenarea mușchiului cardiac.
Am un atac de cord?
Nu veți avea, dar trebuie să știu ce tratament urmați.
- Iau Lipidor. - Mestecați asta.
- Altceva? - Și o pastilă albă pentru tensiune.
Dar Viagra?
Dle Sanborn, ați luat azi Viagra?
- Dle Sanborn? - Nu.
- N-am luat Viagra. - Bine, voiam să știu sigur.
Pentru că v-am pus perfuzie cu nitroglicerină.
Și dacă ați luat Viagra, amestecul poate fi mortal.
- Tatăl dv. va fi bine. - Nu e tatăl meu.
Îmi cer scuze. Bunicul dv. va fi bine.
Mulțumesc.
Nu suntem rude.
- E un prieten. - Scuze.
Eu sunt dr. Mercer.
Dl Sanborn a avut un atac de cord ușor.
L-am dat ceva să se dizolve cheagul și a funcționat.
Este foarte norocos.
Dacă mai întârzia jumătate de oră... Nu știu dacă mai puteam face ceva.
A fost foarte emoționant.
- Se simte bine. - Da.
L-am dat ceva să doarmă.
Întâi se va simți puțin amețit, dar pe urmă va adormi.
- Sunteți dna Sanborn? - Nu! Nu, eu doar...
Nu, eu sunt Erica Barry.
Am luat cina la noi acasă. L-am cunoscut azi după-amiază.
Sunteți Erica Barry?
- Da. - Scriitoarea de teatru?
Da...
Încântat! Sunt un mare admirator.
- Adevărat? - Mare!
Mulțumesc.
Mersi.
Mulțumesc, dle doctor.
- Erica. Ceai verde. - E fierbinte.
- Mulțumesc. - Cu plăcere. Îmi permiteți?
Da, sigur!
Foarte drăguț din partea dv.
La medicină înveți ce te ține treaz fără să te facă să înnebunești.
Am auzit că ai o casă în Hamptons.
Sunt un mare admirator. Ți-am văzut toate piesele.
Unele au fost scrise înainte să te naști. Marin nu le-a văzut.
Nu, sunt sigur că le-am văzut pe toate.
- Pe ultima de două ori. - Julian, cineva nevoie de șuturi.
Bine, mersi.
Mă duc să-l văd pe dl Sanborn.
Dacă a adormit, mai bine mergeți la culcare și veniți dimineață.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, Erica. Doamnelor...
Bine.
Uite un tip perfect pentru tine.
E adorabil!
Mamă, n-am cunoscut un bărbat mai puțin interesat de mine.
Sau mai interesat de tine.
De mine?
- Are 30 de ani. - Nu, are mai mult.
Cui îi pasă câți ani are? Nu e genul meu.
E un medic superb. E perfect pentru tine. Și te place.
- Ceea ce îl face perfect. - Bine, oprește-te.
Îi place ce scriu, nu de mine.
Niciodată n-aș...
Taci din gură.
- Doamne, se simte bine? - Harry!
Harry, vino aici.
Iubito, vreau acasă. Poți să-l suni pe Leo?
Harry! Trebuie să te întorci în pat.
Femeie, mi-ai salvat viața.
Adu o asistentă!
Îți mulțumesc din adâncul...
Și când e inconștient, e ca o lipitoare!
Trebuie să stați culcat.
E bine. Mulțumesc.
- Fetelor, trebuie să ud trandafirul. - Ne ocupăm noi de asta.
Aș vrea să văd!
Aș vrea s-o văd!
S-o prindem repede.
Cu ce vă pot ajuta?
Am venit să-l iau pe Harry Sanborn.
Salut, sunt dr. Mercer. Haideți, vă duc la el.
Cine sunteți?
Sunt Leo Hoffman, asistentul personal al lui Harry.
Bucătar, șofer, îi planific petrecerile... Orice are nevoie.
Interesantă slujbă.
Merg pe al șaselea an și nu m-am plictisit niciodată.
Harry, se pare că te vom externă.
Ușurel, copii.
Doar că...
M-am ridicat prea brusc.
Doctore, spune-le.
Nu sunt în formă?
Cum sunt testele mele în dimineața asta?
Îi merge foarte bine.
- Pot să-l îmbrățișez? - Desigur.
Da. Bine.
Bine. Bine.
Să nu ne prostim.
- N-am decât vești bune. - Cioc, cioc.
- Bună. - Salut.
- Mai vorbim când pleci. - Mulțumesc, amice.
Deci...
Nu sunt o partidă grozavă?
Da, dl Emoție.
Spune-mi ceva.
Noi n-am făcut dragoste, încă, nu?
Nu.
N-am făcut. Ai dreptate.
Merită să trăiesc pentru asta.
Ne-am întors la obraz.
Ușurel, Tarzan, suntem în mișcare. Încetișor.
Harry, îmi pare rău, dar nu-ți pot permite încă să călătorești.
Acolo nu mă întorc.
În mașină nu te pot pune și nici nu te pot lăsa în parcare.
Nu te dau în judecată, dacă de asta ți-e teamă.
Semnez ce vrei tu.
Lasă-mă să mă întorc în oraș.
Uite care-i cea mai bună ofertă.
Nu te internez înapoi dacă stai pe aici câteva zile.
La o soră. Vreau să te țin sub observație până îți revii.
Stai pe aproape.
Doctore, unde sugerezi să mă duc?
Nu!
Îmi explică cineva cum am ajuns să fac pe bona pentru tipul ăsta?
Ăsta e cel mai bun sandviș cu curcan pe care l-am mâncat vreodată.
- Nu ești atent la mine. - Sunt. Nu te mai smiorcăi.
Vin aici pentru pace și liniște.
Dintr-o dată, devin un personaj dintr-o piesă de Kaufman și Hart.
Și telefonul ăla sună într-una.
Și niciodată pentru mine.
Scuze că vă întrerup.
Nici o problemă, Leo. Lau eu asta.
- Nu, nici o problemă. - Nu, nu, o iau eu.
Nu mă deranjează să le spăl. Bine.
Ce mai faci?
Tipul nici nu știe cum mă cheamă și eu spăl vasele după el.
Am spus că îl aduc mâine, bine? Grozav.
Mă ocup eu de asta. O clipă. Bună, Erica?
- Unde pun asta? - Lasă. O pun eu.
Pe Harry îl doare capul. Ai niște Tylenol?
- Tylenol... - Doză mare ar fi fantastic.
Salut, eu sunt Tania.
- Salut. - Al doilea asistent al lui Harry.
- Dave Klein, asistentul ei. - Mă bucur să vă cunosc.
- Sunt onorat. - Mulțumesc.
"Unde să pun asta?"
E un pahar gol. Ce variante are?
Bun, eu te las.
Nu ești gata să-mi arăți nici o pagină nouă?
- Dave. - Nu vreau să te presez.
- Întrebam doar. - Tati!
Nu știam că ești aici.
Tocmai plecam.
Vroiam să mă întorc în oraș cu Zoe, dar prefer să merg cu tine.
Trebuie să văd pe cineva înainte să plec.
Stai!
Pleci? Zoe pleacă? Pleacă anturajul?
Rămân singură cu el?
Vine dimineață o soră de la spital.
Dimineață? Asta înseamnă peste 19 ore.
Bine, mă descurc eu.
Mă voi plasa într-un loc liniștit.
Ascult muzică. Gătesc. Scriu. Mă concentrez.
Mulțumesc.
Patru cocktailuri la masa de prânz
e cam mult pentru oricine.
Salut.
Te sunt eu, păpușă, da? Mulțumesc.
Salut.
- Care-i treaba? - Uite care-i treaba.
Nu vreau să fac pe sora severă cu pacientul indisciplinat.
Dacă vrei alt atac de cord, ești invitatul meu. Eu am de lucru.
N-am timp să dau fuga la spital,
pentru că tu îți umpli arterele înfundate cu fum.
Dar, mai important
n-am chef să miroasă în casa mea ca într-o sală de biliard.
Așa ești tu de felul tău, sau eu îți provoc aceste reacții?
Haide.
Nu cred că am avut până acum asemenea efecte asupra femeilor.
Ce efect crezi că ai asupra mea?
Nu-mi dau seama exact.
Tocmai de aia știu că nu s-a mai întâmplat.
Tu nu dormi?
Am nevoie doar de patru ore de somn pe noapte.
Și eu la fel.
Niciodată n-am dormit opt ore.
Nici eu. Aș vrea să pot.
Vrei să trag draperiile? Soarele e puternic dimineață.
- Sigur. - Harry.
Cu cine vorbeai?
Un amic din Los Angeles.
- A abia ora 10:00 pe coastă. - Și nu a trecut ora ei de culcare?
Deci, nu te înmoi deloc cu trecerea timpului?
Noapte bună, Harry.
Pot să te mai întreb ceva?
De ce porți pulovere pe gât?
- E vară. - Serios!
- Ce-ți pasă ție? - Eram curios.
Mi-au plăcut dintotdeauna, sunt genul de fată care poartă pulovere pe gât.
Nu ți-e cald niciodată?
- Nu. - Niciodată?
Nu în ultima vreme.
În sfârșit.
Doamne!
Îmi pare rău.
Doamne, ce rău îmi pare.
Ce faci?!
- Căutam bucătăria! - Poftim? Aici?
M-am încurcat.
Și era întuneric și...
De fapt, n-am văzut nimic.
Doar...
Doar sânii.
Și puțin din...
- La revedere, dnă Barry. - La revedere?
Plecați? Nu, asta nu e bine.
- M-a concediat. - Concediat? Dar abia ai început.
Nu e concediată. Dar nu e necesară.
Nu e necesară? Stai, ce tot spui?
Bineînțeles că e necesară! Avem nevoie de ea.
Nu. Azi mă simt chiar în putere. Îmi revin.
Îmi cer scuze de deranj, dna Gimble. Ai grijă de tine, dragă.
Ai fost minunată.
Ascultă... În legătură cu seara trecută...
Ce-ar fi să nu mai vorbim niciodată despre asta?
Am fost la farmacie. Sunt gata rețetele.
Au spus să iei două la masă și asta între mese.
Erai doar o siluetă.
Cred că acum vorbim.
- N-am văzut mare lucru. - Poftim, iar începi.
Nu mai pomenesc nimic, dar...
- Mă apuc de lucru, Harry. - Hei!
Și tu mi-ai văzut fundul. Eu nu fac pe nebunul!
Nu port ochelarii de soare, pălării și ținute ciudate!
Da sau nu? Care-i treaba?
- Pot pleca? - Mai ai amețeli?
- Nu chiar așa. - Greutate în respirație?
- Doar uneori. - Bine.
- Cum se poartă Erica cu tine? - Cine?
Erica.
Ea...
Este o capodoperă.
Doctore, femeia asta poartă pulovere pe gât în mijlocul verii.
E dincolo de constipată. E aproape amuzant să fii în preajma ei.
Constipată? Ciudat, mie nu mi s-a părut.
Încearcă să trăiești cu ea.
Aseară am văzut-o dezbrăcată.
- Nu sună prea constipat. - A fost un accident.
Ea credea că dorm, eu credeam că în camera ei e bucătăria...
Știi ce-a spus Freud, "Nu există accidente".
Crede-mă.
A fost un accident.
Dar de ce ar umbla goală, când știe că sunt aici?
De ce credeai că bucătăria e în camera ei?
Era întuneric. Era 2:00 noaptea!
Asta poate explica de ce era dezbrăcată. Respiră adânc.
N-am văzut niciodată o femeie de vârsta ei dezbrăcată.
- Glumești! - Nu suntem toți doctori.
Cred că e foarte frumoasă. Și e o scriitoare fantastică. Știi?
Nu. Nu știu.
E foarte bună.
- Te vezi cu fiica ei? - Bine.
Aia femeie pe cinste. Probabil seamănă cu tatăl.
Apropo de asta. Doctore...
Cum rămâne cu "Domnul de la Miezul Nopții"?
Când va fi din nou funcțional acel departament?
Cred că domnul va trebui să stea cuminte încă vreo două săptămâni.
- Dar nu mor dacă o fac, nu? - Nu, e mișcare. Îți face bine.
După un atac de cord, regula de aur este:
dacă poți urcă niște scări, poți face sex.
Și nu poate călători deloc? Nici măcar cu avionul?
- Cu trenul? - Nu cred.
Ți-a fost greu, nu?
A concediat asistenta după o oră. Acum spune că n-are nevoie.
- E un tip dificil. - Cum te descurci?
- Eu? - Tu.
Ei bine, sunt...
Sunt bine. E bine.
Încă un "bine" și nu te mai cred.
Stai, unde mi-e...
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Alo?
Bună. Știu, îmi pare rău. N-am ajuns să te sun.
O parte din piesă se desfășoară la Paris
așa că ascult într-una muzică franțuzească, poate mă inspiră.
Mă rog, mă străduiesc.
Nu prea-mi vine la îndemână, dar...
Te iau pe la 7?
Cum rămâne cu pacientul?
A spus și el că n-are nevoie de asistentă.
Mă plimb prin casă!
Nu!
- Bună. - Ascultă.
M-am hotărât să trec peste chestia cu "m-ai văzut dezbrăcată".
- Hai să nu mai vorbim despre asta. - Mă bucur.
Pentru că m-am ascuns de tine toată ziua.
Vrei să intri?
Nu vreau să te întrerup.
Mi-aș dori eu.
Frumoasă pictură.
Îmi iau inima în dinți și ies la o scurtă plimbare.
- Ești în stare? - Mi-a recomandat doctorul.
Trebuie să mă antrenez să urc scări și chestii din astea.
Nu vrei să vii cu mine?
- Adică n-ai vrea? - Nu. Întrebam dacă vrei tu.
Aș vrea, dar nu vreau să mă opresc când m-apuc de scris.
Nu că mi-ar strica puțin aer curat.
E doar o plimbare, Erica. Nu te ceream de nevastă.
- Știi cum mă cheamă. - Erica Jane Barry.
M-am uitat pe internet.
Știai că există peste 8000 de pagini pe care apare numele tău?
- Nu se poate. - Da, așa e.
Acum știu tot despre tine și nu din cauza celor petrecute azi-noapte.
Nu, nu. Înțeleg.
- Și eu am citit despre tine. - Adevărat?
Știu că ai crescut în Los Angeles și eu credeam că asta e imposibil.
Ai pus bazele primei case de discuri la 29 de ani, impresionant.
Ai vândut-o la 40 de ani, ceea ce e și mai impresionant.
Pe urmă ai deschis o revistă, ai intrat pe internet
și pe urmă ai investit într-o casă de discuri mică,
pe care ai transformat-o în a doua casă hip-hop din lume.
- E epuizant doar auzind toate astea. - Da, știu. Dar...
Adevărul e că timpul trece repede, nu?
- Cât ai clipi din ochi. - Da.
La uite.
Am observat că ai boluri pline cu chestii din astea prin casă.
Știu, e o nebunie. Dar cred că sunt frumoase.
Dar de ce le aduni numai pe cele albe?
Dar nu le adun numai pe cele albe.
Deci, ești nebună de legat.
Știu. Le culeg doar pe alea albe. Doamne!
Ce înseamnă asta? Că sunt obsedată de control?
Deci ești la fel de dură cu tine, ca și cu ceilalți.
Ceva care să-ți amintească de mine.
- Pot să te întreb ceva, Harry? - Da, sigur. Dă-i drumul.
De ce atâtea tinere? Care e povestea? Sincer?
- Călătoresc cu puține bagaje. - Călătorești cu... Doamne!
Ce vrea să însemne asta?
- Vezi tu, una de 30 de ani înțelege. - Adică, pică în plasă.
Adică acceptă. Cheia este acceptarea.
Dacă asta îți dorești, o femeie care nu te intimidează
care nu se prinde de jocul tău, cu care controlezi situația...
Apropo, am senzația că relația noastră evoluează.
Ai observat? Vorbesc serios.
Poate că trebuie doar să ieșim din casă.
Acum, poți observa, e interesant că ne întoarcem spre casă
și lucrurile se încrâncenează din nou.
Bineînțeles. Doar vorbim despre tine.
Vezi tu, eu accept această ușoară ostilitate
pentru că-mi face multă plăcere compania ta.
Te simți bine?
Da, dar...
Cred că rămân aici, să admir apusul soarelui.
Te-ar interesa? Avem locuri în primul rând.
Mă rog...
Ai vreo întâlnire la cină?
Da, cu doctorul tău.
Doctorul meu.
- Stai așa. - Nu e prea tânăr?
Este mult prea tânăr! Dar e doar o cină, nu o întâlnire.
- El știe asta? - Am să i-o spun.
- Mă îndoiesc că el gândește așa. - Mă îndoiesc că te îndoiești.
Oricum, s-ar putea să-ți placă. Gândește-te și așa.
Nu te intimidează, nu îți cunoaște jocul, te lasă să conduci...
- Ești nedrept! - Crede-mă. Poate fi o seară superbă.
- La uite cine răspunde la ușă. - Și uite cine e la ușă.
Ți-am adus ceva.
O masă sănătoasă de la cantina noastră.
Mulțumesc.
Salut.
- Arăți foarte bine. - Mulțumesc.
Salut, sunt Marin. Nu sunt acasă, așa că lăsați mesaj și vă caut eu.
Eu sunt. Stăteam pe aici și mă uitam la pozele tale din copilărie.
Mă gândeam la tine.
Aici Brooke și Shannon.
Pentru Brooke, apăsați 1. Pentru Shannon, apăsați 2.
Toată lumea e în oraș, în afară de bătrânul Har.
Bătrânul...
Bătrânul Har.
În vârful grămezii.
- Julian, pot să te întreb ceva? - Orice.
Câți ani ai?
36.
Deci, sunt cu aproape 20 de ani mai mare decât tine.
Cam mare diferență de vârstă, nu crezi?
Nu cred că are vreo importanță.
- Nu crezi? - Nu cred.
Bine, dar...
Dar în ceea ce ne privește, vrei... Vrei doar să fim prieteni, nu?
Sincer? Nu.
- Dar ce vrei să fim? - Te-aș stânjeni dacă ți-aș spune.
Eram jenată de când mă îmbrăcam să ies cu tine.
Poate te surprinde, dar multe femei mă consideră un tip deosebit.
Necăsătorit, doctor.
Nici n-ai crede ce atrăgătoare e asta pentru unele femei.
Ba da, cred. Dar... Nu-ți plac fetele de vârsta ta?
Ba da, dar n-am întâlnit o femei la care să reacționez...
Chiar așa.
Și când ți se întâmplă ceva pentru prima dată,
nu crezi că trebuie să afli despre ce e vorba?
Nu știu. Ăsta e un domeniu cam dificil pentru mine.
Vezi tu, eu nu prea am relații multe, sau bune.
Nu se poate. Probabil trebuie să-i alungi cu bastonul.
- Glumești, nu? - Nu.
Nu! Bărbaților de vârsta mea, sau cel puțin cei pe care i-am cunoscut...
Eu nu sunt o persoană obișnuită, iar lor le plac femeile obișnuite.
Bărbații de vârsta ta sunt idioți. Te-ai gândit vreodată la asta?
Da, m-am gândit. De multe ori.
Eram sigur că miroși bine.
E doar săpun.
- Erica, ești incredibil de sexy. - Nu.
Jur că nu sunt.
M-am întors!
Te-ai distrat bine?
A fost interesant.
Noapte bună, Harry.
Noapte bună.
Să tăiem asta. Așa sună bine.
"Harry37. Ce faci?"
Harry37?
Scriu. Bună. Ce faci?
Sigur că da. Încăpățânată.
Mă uit la Joan Rivers cum vinde bijuterii.
"Deci, întâlnirea a fost întâlnire?"
Da, cred că da.
Ți-am zis eu.
Ți-e foame?
Tocmai am fost la cină.
Da, dar...
Da, dar femeile nu obișnuiesc să mănânce la întâlnire.
Cum de le știe el pe toate?
De fapt, mi-e puțin foame.
Și mie. Ne vedem la bucătărie?
Sunt în pijama.
În pijama.
Și eu. O petrecere în pajama?
"Petrecere în pajama"
Dumnezeule.
Ne vedem în 5 minute.
Drăgălași mai suntem.
E ceva neobișnuit pentru mine. Nu prea am invitați peste noapte.
Nici eu.
Adevărat? Cu viața ta socială?
Dragă, confunzi sexul cu somnul.
Somnul este ceva ce preferi să faci de unul singur.
Bine. Asta e bine de știut.
- Ce-ai vrea să mănânci? - Ce opțiuni am?
Știu că probabil crezi că nu fac diferențe când e vorba de...
Te rog. Ce importanță are ce gândesc eu despre tine?
Nici nu pot să-mi imaginez ce gândești tu despre mine.
Clătite, paste, resturi de pui cu sos de vin.
- Brânză gratinat? - Clătite.
Exact ce-mi doream.
Ți-a fost vreodată dor să fii căsătorită?
- Pariez că erai o soție foarte bună. - Uneori.
Noaptea. Dar acum mi-a trecut.
Spunea vreunul din noi ceva interesant?
Spuneai că nu-ți poți imagina ce gândesc despre tine.
- Nu trebuie să răspunzi. - Bine.
Mă rog, dacă ai o părere aș fi curioasă s-o aflu.
Îmi spui mai întâi de ce-ți lipsește căsătoria doar noaptea?
Noaptea telefonul nu sună așa des
și singurătatea este mai apăsătoare noaptea.
A trebuit să mă obișnuiesc să dorm singură, dar m-am prins.
Trebuie să dormi în mijlocul patului.
Nu e sănătos să dormi pe o parte, când nu e nimeni de partea cealaltă.
Acum sunt convins că ce cred despre tine este real.
Ești o femeie foarte puternică.
Încearcă să nu-mi evaluezi răspunsul.
- Îmi pare rău, dar... - Știi cum ești tu?
Ești ca unul din portretele alea superbe atârnate deasupra căminelor.
Au trebuit inventate cuvinte pentru a descrie femeile ca tine.
Ce cuvinte?
De cremene.
Și...
... impenetrabil.
- Mă consideri inumană? - Nu. Cred că ești formidabilă.
Rece, distantă, de parcă aș fi împietrită într-o pictură?
Nicidecum.
Dar îți folosești puterea pentru a-i ține pe ceilalți la distanță.
Dar este emoționant când îți cade garda...
Și nu mai ești izolată.
Cred că asta este o combinație câștigătoare.
De fapt, o combinație criminală.
Știi, nu-mi dau seama dacă... Doamne! Mă urăști?
Sau dacă ești singura persoană care m-a înțeles vreodată.
Nu te urăsc.
- Nu? - Nu.
Mamă?
- Surpriză! - Bună!
- Room service. - Ce cauți aici la ora asta?
Am fost la o cină de binefacere. Am ieșit cu niște prieteni,
mi-am verificat mesajele
și primisem un telefon foarte trist de la Harry.
Că e plictisit, așa că m-am gândit să vin să văd ce faceți.
Apropo, mulțumesc pentru florile alea superbe. Ce buchet imens.
A fost plăcerea mea.
Ce drăguț. Faceți clătite?
Sunteți în pijamale! Simt că v-am întrerupt!
Fii serioasă. Știi că nu dorm niciodată. Și nici el.
Alo?
Nu, am ajuns deja. În timp record.
Ați rămas toți acolo?
Bine.
Da.
Bine, pa.
Dacă tot ești aici, termină tu clătitele, iar eu mă întorc la lucru.
Mamă, abia am ajuns. Apropo, tata mi-a tras clapa azi.
Trebuia să luăm prânzul împreună și n-a venit.
- Întotdeauna a fost așa? - Nu știu.
Așa se întâmplă când un cuplu divorțează.
Copiii le moștenesc problemele. Nu că eu aș mai fi copil.
- Ce mai faci? Cum te simți? - Păi...
Spune-mi, când poți pleca acasă?
Eu mă duc să lucrez, așa că termină tu astea
și povestiți în continuare. Te descurci tu.
Nu mai vrei clătite?
Nu.
Nu. Nu mai vreau.
Mă despart de Harry.
- Cum adică? De ce? - Am cunoscut pe altcineva.
- În două zile? - Am o viață nebună.
Cunosc zilnic mii de oameni. Și oricum, să recunoaștem.
E mult prea bătrân pentru mine.
- Ar fi o nebunie să continui. - E adevărat.
Dar știi, este...
Știu. E plin de dragoste când te-aștepți mai puțin.
Doamne. E descurajant!
Mamă, ascultă-mă.
Mă gândeam dacă te-ai putea descurca cu asta, tu și Harry.
Mă pot descurca, dar nu vreau.
Spui asta doar pentru că te gândești că am făcut dragoste cu el.
Mai încet!
- N-ați făcut? - Niciodată! Îți jur.
Ți-am spus pentru că, pentru doi oameni convinși că știu ce fac,
în bucătăria aia se cocea și altceva în afară de clătite.
Am așteptat un număr decent de ore înainte de a te sună.
Deși mă gândesc la tine de când m-am trezit, la 5:15.
Când mai putem ieși la cină? Eu sunt de gardă în următoarele nopți.
Dacă așteptam prea mult, te sperii. Ce zici de vineri?
E o seară a întâlnirilor, dar cred că e un lucru bun.
Cine e la telefon?
Glumesc.
Amuzant.
- Ne putem vedea la Grill la 8? - Bine. Da. Sună bine.
Și eu abia aștept să te văd.
- E al tău. - Termină! Cum a reacționat?
A rezolvat problema în locul meu. A fost un as.
Elegant. A spus că destinul vrea să fim doar prieteni.
Doamne!
El mi-a dat papucii. Eu nici măcar...
- E un geniu. - Imposibil. N-a îndrăznit.
Ba a îndrăznit. Și știi ceva?
Nu contează, pentru că s-a terminat și totul e bine. Bine?
Un dosar curat.
Trebuie să plec.
Bine.
Încearcă să te gândești la asta
ca la cel mai inteligent lucru pe care l-ai făcut vreodată pentru tine.
Lumânări?
Romantic.
- Îmi cer scuze, te-am... - Pentru ce?
- Te-am sărutat și... - Nu, iubito.
Eu te-am sărutat.
Sigur ăsta a fost al meu.
Încearcă să nu ții evidența.
- Buze moi. - Mă bucur că încă funcționează.
Nu le-am folosit demult la sărutat.
Mai mult pentru, știi tu, purtatul rujului, fluierat și...
la uite cine are acum ceva ce funcționează.
Și nici măcar n-ai luat Viagra...
Sărută-mă înainte s-o culci la loc.
Asta ar putea fi ceva foarte interesant.
Ai vreo îndoială?
Da.
Și eu.
Dar până acum
săruturile sunt spectaculoase.
Nu-ți dădeam note, era o constatare. Vreau să spun...
De-a dreptul sublim.
Nu pot trece de nenorocitul ăsta de guler.
Taie-l, te rog.
Te rog!
Taie-l.
Te rog!
- Ești plină de surprize. - Da.
Da.
Ești frumoasă.
Deschide ochii, să-mi dau seama că mă auzi.
Frumoasă.
Și cum rămâne cu contracepția?
Menopauză.
Cine-i norocosul?
Bine.
Cred că ar trebui să-ți măsurăm tensiunea.
- Tensiunea mea? - Altfel suntem iresponsabili!
- Nimeni în locul tău nu... - Da, norocosule.
Doamne, nu văd... Nu văd.
- Ochelarii. - Bine.
120/80! Da, iubitule!
Doamne!
Ador sexul.
Este evident.
Doamne!
Deci, asta se face de obicei într-o după-amiază ploioasă.
Eram sigură că am...
Că am închis taraba.
Nu m-așteptam la asta.
Nimic nu m-a surprins mai mult.
E o nebunie.
Nici nu-mi amintesc când am plâns ultima dată.
Sunt copleșit.
Și eu.
Ăsta este cuvântul potrivit.
Am făcut dragoste la trei zile după un atac de cord și n-am murit.
Cred că e un record.
Da.
Hai să nu-i spunem doctorului asta, bine?
Iubito.
Nu sunt eu cel mai bun, dar sunt discret.
Da.
Erica?
Erica.
Da?
Erica?
Știi că nu mă descurc cu monogamia, nu?
Monogamia?
Te rog. Nici nu ne cunoaștem.
De ce Paris?
Întotdeauna mi-am dorit să scriu o piesă care se termină acolo.
Oamenii au nevoie de romantism
și dacă cineva ca mine nu scrie despre asta, unde l-ar găsi?
- În viață? - Poftim?
Asta ce ți se pare?
Să mănânci ouă la lumina lumânărilor, în halat...
După...
Scuze.
Unde ți-ai dori să mănânci la Paris?
Ador un bistro care se cheamă Grand Colbert.
În spatele palatului regal. Cel mai bun pui prăjit din univers.
Ar fi plăcut să merg la Paris cu tine.
Cel mai potrivit oraș pentru nopți albe.
Când e ziua ta?
- În februarie. - A mea e în ianuarie.
Ce-ai zice să mergem la Paris, dacă încă ne mai cunoaștem,
cu ocazia zilelor noastre?
Poate.
Dar tocmai ai spus... Știi ceva? Habar n-am cum să mă comport.
Nu știu cum să fiu apropiată fără să fiu apropiată.
Îți dispare culoarea din obraji.
Mă duc la toaletă. Lau o pastilă pentru tensiune.
Când mă întorc, să nu mai vorbim.
Erica.
Ești cea mai amuzantă fată cu care am făcut dragoste vreodată.
Asta e ceva.
Iubito.
Cred că ar trebui să mă întorc în camera mea.
- Să te las să dormi. - Să mă lași să dorm?
Da.
Bine.
De obicei trimiți fetele acasă.
Dar eu sunt acasă.
- Bine. - Sunt un câine bătrân. Înțelegi?
E perfect. Cum vrei.
A fost...
O noapte superbă...
Pentru mine.
Și pentru mine.
Da?
La un moment dat
chiar m-am gândit...
La suflete pereche.
Noapte bună.
Aș vrea să încerc să dorm cu tine.
Bună.
Cât crezi că e ceasul?
Tu vezi?
Nu tocmai. Cred că e...
1 1?
- E 1 1. - Pe bune?
Nu cred. Nu se poate.
Asta înseamnă că am dormit 8 ore?
- Imposibil. - Da.
Măiculiță!
Sunt puțin amețit.
Nu. Bine, stai...
Stai nemișcat. Așa! Poftim telecomanda.
Ai programare la doctor peste o oră.
Fac o cafea, îți iei pastilele...
Mănânci niște pâine prăjită. Am un sirop de arțar grozav.
Erica.
Ești o femeie care merită iubită.
Ești...
"Ești o femeie care merită iubită".
Ce dracului vrea să spună cu asta?
Bravo, amice, ecografia arată foarte bine.
Te trimit înapoi la oraș.
Ultimele zile ți-au prins de minune.
Da, am lucrat la chestia aia cu scara.
Apropo, pot s-o fac.
Ce să faci?
Să urc trepte.
Chiar de mai multe ori.
Bravo ție.
Ce mai face Erica?
După cum s-a dovedit, Erica...
Este o femeie uimitoare.
- Este... - Minunat.
Cred că este uimitoare.
Și eu cred că este uimitoare.
Transmite-i salutări din partea mea.
Julian?
Mulțumesc...
Pentru tot.
O să te faci bine.
Serios?
E a doua oară când fac asta.
Pur și simplu sunt copleșit. Din senin.
Este normal să devii emotiv când treci prin ce-ai trecut tu.
Totul căpăta un alt sens.
Deci nu e un semn de nebunie ca un tip să facă
ceva ce nu-i stă deloc în fire, după ce are un atac de cord.
Te referi la plâns?
Da.
Și să-și schimbe complet gusturile.
Adică, dintr-odată,
să-i placă cineva la care nu s-a gândit că-i va plăcea vreodată.
Niciodată.
- Mă sperie. - Te poți aștepta la orice.
Oamenii fac lucruri nebunești după ce au un atac de cord.
Dar majoritatea își revin, nu?
Îmi voi reveni.
Nu?
Vom vedea.
Poftim. Ia-le înapoi.
Ți le-am confiscat în prima noapte.
- Mulțumesc, dragă. - Încearcă să nu le fumezi.
Ți-am făcut un sandviș, pentru cazul în care îți scade glicemia,
niște ceai cu gheață, o prăjitură fără colesterol și o piersică.
Ce dulceață.
Mai ai ceva?
Ceva care să-ți amintească de mine.
Asta a fost.
Vom avea întotdeauna Parisul.
O glumă proastă.
- Iubito? - Da?
Nu există cuvinte care să exprime recunoștința
pentru că m-ai primit și că ai avut grijă de mine...
Atacul tău de cord
a fost cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat vreodată.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Dacă spui asta.
Nu știu dacă se termină în "Da", dacă este un "Te iubesc" oficial, dar...
Ești unic.
- Știam că vei suna. - Cine? Eu sunt.
- Ce s-a întâmplat? - Am luat micul dejun cu tata.
Vorbeam, când a început să mă privească ciudat și mi-a spus
că a întâlnit pe cineva deosebit acum trei săptămâni.
Și pe urmă...
Mi-a spus că se însoară.
De ce reacționez așa? Am aproape 30 de ani.
- Stai. Cu cine se însoară? - Nu știu.
A cunoscut-o acum trei săptămâni. E cu doi ani mai mare decât mine.
E medic ORL. Oare a înnebunit?
- Iubito... - Am o licitație diseară.
Sunt foarte supărată. Psihiatrul meu e plecat.
Pot să-ți fac o vizită? Știu că ești ocupată, dar te rog.
Înțeleg că e dreptul lui să se recăsătorească, dar n-o cunoaște.
E de vârsta mea. Ai idee cum mă simt?
Este de-a dreptul înfricoșător.
Nu e vorba că simt că mă înlocuiește. Nu face asta.
Știu că sunt prea în vârstă să mă port așa, e o nebunie.
În primul rând, te rog să nu fumezi.
Dacă înlocuiește pe cineva, aceea sunt eu.
Bărbații divorțați se recăsătoresc întotdeauna. Așa sunt construiți.
Vrei să știi de ce sunt mereu cu tipi nepotriviți?
Din cauza asta. Pentru că un tip nepotrivit nu-ți poate face asta.
Asta e cea mai mare frică a mea, că un tip
poate scăpa așa de mine. Și vorbim despre tatăl meu!
Știm deja că nu sunt făcută pentru acest tip de dramă.
Cred că drama vieții te face puternică.
Mereu îmi spui lucruri din astea.
Nu poți înțelege că nu toată lumea e ca tine.
Dacă aș fi în locul tău, iar fostul meu soț, care-mi regizează piesele
s-ar recăsători cu una de 33 de ani,
o ORL-istă aș înnebuni. Și tu?
- Arăți superb, apropo. - Păi...
Marin, suntem pregătiți.
Trebuie să vând obiecte de artă de 40 milioane dolari.
Poți să-mi faci încă o mare favoare? Te rog, acceptă.
- Te rog? - Orice, iubito.
Vreau să mergi la cină cu mine, tata și logodnica lui.
- Nici nu mă gândesc. Nu. - Mamă, trebuie să vii.
Trebuie!
Vrea să-mi facă cunoștință cu ea. Și nu mă pot duce singură.
L-am întrebat dacă poți veni și au fost de acord.
Va trebui oricum s-o cunoști, de ce să n-o facem împreună.
Haide. Te rog?
Știu că te descurci.
Mă rog...
Bine, asta e. Vezi privirea asta?
Asta e gena pe care eu n-am primit-o.
Bun venit la Christie's, la vânzare de artă impresionistă și modernă.
Puteți deschide licitația oricărui lot sub rezerva
licitării din partea vânzătorului. Să începem cu lotul numărul unu.
Acest Renard. Cineva absent a oferit 80 000 $.
85 000 $ oferta domnului. 90 000, acolo.
100 000 $. 1 10 000$.
1 40 000, oferta domnului.
Cred că mi-a tras clapa.
Vreți să comandați sau...
De ce nu? Doar mi-am pus cravata și tot tacâmul.
Aș mai vrea unul.
Paharul dv., doamnă.
Bine. Mulțumesc.
Delicios.
- Ți-e sete? - Am avut o săptămână mare.
Am uitat ce bine alunecă. Mă simt bine.
Kristen, unde ai absolvit medicina?
Vai, îmi pare rău.
Universitatea Pennsylvania.
Și eu am urmat cursuri în Philadelphia.
- Colegiul Bryn Mawr. - Glumești.
Mama a urmat Bryn Mawr.
Te măriți cu tata, mamele noastre au fost colege.
- Comandăm? - Desigur.
Erica? Îmi place rață?
Da, nu-ți place iepurele.
O să-ți dau o listă cu ce-i place și ce nu.
Lasă să afle singură.
Nu vorbesc despre asta, Dave. La urma urmelor, a făcut medicina.
Alo, nu vorbiți în fața copiilor.
Ce-ți place din ce vezi?
- Tu ce comanzi? - Nu știu.
Mă uitam la grătarul de somon...
- Cine ar vrea? - Mamă, te simți bine?
- Sigur ești bine? - Da, sunt bine. Sunt...
- Sunt bine. - Ești sigură?
- Da. - Bine.
Dacă vrem paste, rigatoni sunt proaspete.
Îmi pare rău. Am nevoie de o gură de aer.
- Te simți bine? - Da. Revin imediat.
- Scuzați-mă. - Îmi pare rău.
Eu..
- Salut! - Bună, Harry.
Bună!
- Bună! - Nu știu dacă o cunoști...
Doamne, sunt atât de idioată!
- Ce e? - Erica!
- Harry, trebuie să închid. - Mergi mai încet!
Vrei să mă omori?
Taxi.
Erica.
- E doar o prietenă. - Da, sigur.
- Are mutră de amică. - Să fim serioși.
- E doar o cină. - Harry, uite care-i treaba.
Uite care e problema.
Îmi place mult de tine.
- Și mie. - Dar eu te iubesc.
Da, te iubesc.
Eu cred că ne cam pripim.
- Da? - Da.
Sunt ca o puștoaică idioată care nu pricepe.
N-am fost niciodată idioată. Nu mă simt prea grozav.
Hai să ne calmăm.
Aveam niște planuri dinainte să te cunosc.
- Îmi place să ne vedem. - Da.
- Întotdeauna mă surprinde. - Te surprinde?
Unde mi-a fost capul?
Nu te-am mințit niciodată.
Întotdeauna ți-am spus o versiune a adevărului.
Adevărul nu are versiuni!
Nu vrei să mă slăbești?
- Mi s-a întors pe dos viața. - Și a mea.
- Atunci să ne stabilim pozițiile. - Nu vreau nici o poziție.
Toată viața am avut poziții.
Cu tine am simțit ceva, ce nici nu credeam că există.
Știi cum e, ca după 20 de ani de căsătorie
să simți ceva pentru altcineva care este atât de...
De...
Bine. Bine. Nu e problema ta.
Doamne. Știi că am scris despre asta, dar niciodată n-am înțeles-o?
Știi ce e asta?
Nu.
O inimă sfărâmată. Cât de impenetrabil ți se pare?
Mă omori.
Îmi pare rău doar că a durat doar o săptămână.
Și mie.
E teribil să spui asta.
Știi, viața pe care o aveam înainte să te cunosc
știam cum s-o duc. Puteam s-o fac la nesfârșit.
Dar uită-te acum la mine. Ce mă fac?
Ce fac acum?
Taxi.
Erica. Poți aștepta un moment?
Adevărul este că eu...
Eu nu știu cum să fiu un prieten.
Asta ai de spus?
Că nu știi cum să fii un prieten?
Nu e puțin lucru.
Am terminat discuția?
Nu știu.
Doamne!
A venit cu taxiul.
Semne vitale stabile. Respirația artificială e pe drum.
Durere toracică, internat acum o săptămână cu infarct.
- Deschide monitoarele. - Pune perfuzie cu nitroglicerină.
Nu se poate.
Am luat Viagra.
Ai mai trecut prin asta.
Un EKG în 12 derivații. Acum aveți durere toracică?
Nu. Durerea pe care am avut-o a fost ascuțită.
- Nu ca cea dinainte. - Bun.
Ne place să auzim "Nu ca cea dinainte".
Nu mai puteam respira.
Parcă nu mai intra aer.
Bine. Dați-i o aspirină și recoltați gazele sangvine.
Dle Sanborn, ce făceați când a început durerea?
Mă certam cu cineva. O femeie.
- O femeie vă poate da dureri? - Glumiți?
- N-ați auzit că dragostea doare? - Am auzit.
Dar n-am simțit asta niciodată.
- Ați fost norocos. - Da. Norocos.
Bine. EKG-ul arată normal.
Frecvența cardiacă e bună. Durerea pe care ați descris-o nu ne îngrijorează.
Cred că ați trecut printr-o criză de hiperventilație indusă de stres.
Stres?
Dacă nu știați, stresul vă poate provoca atac de cord.
Nu știu ce căutați, să vă pierdeți vremea la ora asta,
la o săptămână după un atac de cord.
Dar dacă ați fi tatăl meu, v-aș ține acasă, în pat.
"Dacă ați fi tatăl meu..."
Bună, sunt Erica. Nu sunt acasă, așa că lăsați mesaj.
Aveți un mesaj nou.
Mesajul unu.
Erica, bună, aici Julian. Sunt la restaurant.
Mă întrebam dacă ești pe drum. E 20:20.
E o seară superbă.
Se aude muzică franțuzească?
Doamne!
Ești acolo?
Da. Bună.
Cum merge scrisul?
Merge uns. Ca să vezi.
Ca să vezi.
Mi-e dor de t...
De fapt, tocmai ieșeam. Ai grijă de tine, Harry.
Și tu.
- Bună, mamă, noi ieșim. - Bine.
Plângi?
Da.
E ultima mea găselniță.
- Am perfecționat-o. - De ce? Ce s-a întâmplat?
Sunt îndrăgostită.
Nu e grozav?
Se pare că trebuie să învăț cum să fac
treaba asta cu iubește-și-lasă, știi tu?
Mamă, mă enervează!
Acum îmi înțelegi teoria? Trebuie să te protejezi.
Nu prea crezi ce spui, nu?
Crezi că poți deveni mai înțeleaptă dacă suferi?
- Cred că merită încercat. - Ascultă-mă.
Nu poți fugi de dragoste pentru tot restul vieții
pentru că poate nu vei reuși.
Pentru că poate te vei dezlănțui?
Nu e un mod de viață.
Vrei să spui că ăsta e un lucru bun?
Cred că ar trebui să iei în considerare posibilitatea
că semănăm mai mult decât îți dai seama.
Am lăsat pe cineva să se apropie și am fost cea mai fericită.
Eu n-am avut parte de asta.
Știu, iubito.
Și îți spun asta
din adâncul inimii.
Ce mai aștepți?
- Salut! - Grozavă petrecere.
- Mulțumesc. - Plăcerea a fost de partea mea.
- Salut. - Salut, mă bucur să te văd.
Te simți bine?
Nu tocmai.
Ți-am adus ceva grozav de la piață.
Astea sunt pentru tine să mi le dai când îți ceri scuze.
Julian, sper că-ți dai seama cât de prost mă simt.
Aveam de gând să te contactez sau să-ți trimit un bilet.
- Un bilet? - Un bilet.
- Ar fi cam rece. - Mă rog...
Sunt stânjenită.
Nu am fost în apele mele în ultima vreme. Ce să-ți spun?
Spune-mi că-ți pare rău.
Îmi pare rău.
Atunci mă poți săruta.
Să te sărut?
Dacă te sărut, mă ierți?
Cred că da.
Nimeni nu te-ar putea ierta pentru un asemenea sărut.
Îmi dai voie?
Te-am iertat.
SFÂRȘIT
Da!
- E cea mai bună piesă a ta. - Adevărat?
- Este grozavă. - Adevărat?
Da, e dulce, e spirituală, e amuzantă...
Cât de mult îți place faptul că nu mă intimidează inteligența ta?
Trebuie să trecem prin asta de fiecare dată?
Vino aici!
Bine. Asta este foarte bine.
Știi ce vreau să fac?
Dumnezeule!
Trebuie să-ți spun ceva.
Sunt foarte emoționată din cauza audiției ăsteia.
E un rol grozav. Secundar, dar este un personaj amuzant.
E o scenă foarte haioasă în care ea se întâlnește cu un tip
mai în vârstă, un șovin declarat.
În momentul când sunt pe cale s-o pună, el geme.
Și ea își închipuie că tipul este implicat în acțiune
când de fapt, el are un atac de cord.
Ea este îngrozită.
Mama ei, care îl detestă pe tip, intră în cameră,
îi dă primul ajutor și-i salvează viața.
Te simți bine?
Nu-i amuzant?
Stați puțin. Să nu dramatizăm.
Ce suntem noi, patru adolescenți?
Suntem niște oameni sofisticați.
De ce să nu rămânem toți?
Mama ta are de lucru, eu trebuie să controlez niște lucrări.
Face fiecare ce are de făcut...
Trebuie să vorbim.
Ai un minut liber?
Deci piesa este despre noi?
- Nu, este despre mine. - Sunt și eu în piesă?
E un tip care-ți seamănă, dar nu tu.
Ce i se întâmplă acestui tip care nu sunt eu?
Nu m-am hotărât încă. Poate...
Poate va trăi, sau poate va muri.
- Către ce înclini? - Către moarte.
- E mai haios așa. - Bine.
Moare de un atac de cord amuzant.
E un măgar, care și-a bătut joc de eroina noastră, deci nu va fi trist.
Și măgarii sunt umani, știai?
Moartea nu ți se pare cam aspră?
M-am lăsat dusă de povestire. E o ficțiune, inventată de mine.
Sunt gata pentru scena de la spital cu "Luați Viagra?".
- Te așteptăm? - Da. E bine așa. Grozav.
Deci voi ajunge de râsul Broadway-ului?
Harry, nu e vorba de tine.
El este o versiune a adevărului despre tine.
Dave vrea să știe dacă atunci când Henry spune "Te iubesc"
vrei să spună "te" sau "vă", nu?
Exact.
Arăți foarte bine.
Mulțumesc.
- Te simți bine? - Știi...
Nu pot spune că n-am vrut să ne mai vedem.
Am fi putut continua o vreme o relație amuzantă.
Oare de ce voi femeile vreți totul sau nimic?
Nu știu.
Pur și simplu suntem niște gâsculițe când e vorba de dragoste.
Harry, dacă ești de acord,
aș vrea să fim prieteni.
Nu sunt pregătit să-ți fiu prieten. Ce zici de asta?
Bine. Înțeleg.
Tu chiar crezi rahatul ăla?
Că bărbații și femeile pot fi prieteni după ce fac dragoste?
Sunt prietenă cu fostul soț, dar n-a fost numai sex.
Nici în cazul nostru nu a fost doar sex.
Atunci ce a fost? Aș vrea să aflu.
Pot să-ți trimit un e-mail când mă lămuresc?
Bine.
Să trecem la altă etapă. Sunt furios pe tine.
- Cred că și eu sunt. - Excelent!
Pentru că nu-mi place că mă gândesc atât de mult la tine
și îmi fac griji despre cum te simți și dacă ți-am distrus viața.
- Ți-ai făcut griji pentru mine? - Da, iubito.
Măgarul,
care merită să moară,
își face griji pentru tine.
Uneori grija pentru tine e ca o slujbă cu normă întreagă.
Ei bine, păpușelule, eu mă simt foarte bine.
Deci nu mai e cazul să lucrezi în schimbul ăla.
Erica? Vor să te uiți la costumele dansatorilor Henry.
Ți se par potrivite?
- Dle Sanborn, înapoi așa repede? - Asta e, sunt pe moarte.
Am dureri toracice severe de 20 min, greață, dispnee
și probabil am tensiunea 170/100.
Dați-mi nitroglicerină, că n-am luat Viagra.
Legați-mă la EKG. lau două beta-blocante
Lipidor, Procardia.
În locul dv., mi-aș face masaj cardiac.
Dle Sanborn. Diagnosticul dv, deși fascinant, este incorect.
Imposibil!
Vă dați seama că un atac de anxietate sever poate mima un atac de cord?
Deci, sunt nebun.
Perfect. Pentru asta nu iau pastile.
Dacă nu vreți să reveniți în fiecare săptămână
vă sugerez să faceți totul pentru a vă relaxa. Acum stați culcat.
Încercați ceva împreună cu mine. Haideți.
Dați-mi mâna.
Relaxați-vă, relaxați-vă.
Așa, închideți ochii.
Așa, bine. Vreau să vă imaginați... Amândoi ochii.
Vreau să aveți în minte imaginea
a ceva ce vă oferă un sentiment de pace și seninătate.
Nu știu. Ce?
- Un hamac. - Bun.
- Ce altceva? - Palmieri.
O apă limpede, albastră.
Ce mai vedeți? Simțiți?
Gustați?
O marguerita de piersici.
Un trabuc cubanez.
Kilometri
de plajă catifelată.
ȘASE LUNI MAI TÂRZIU
Nu mi-a venit să cred că ești jos. Ai barbă!
- Mă bucur să te văd. - Arăți foarte bine.
Mulțumesc. Intră.
Nu, nu. Am vrut să trec pe aici să te salut
și să-ți spun că-mi pare rău dacă am făcut vreodată ceva anormal.
Ce vrei să spui? Te-ai purtat impecabil cu mine.
- Serios? - Întotdeauna.
Asta e reconfortant. Bine.
Nu știu ce ai făcut
dar radiezi.
Sunt gravidă în trei luni. Probabil asta este cauza.
- Serios? - Da.
- Cine e norocosul? - Soțul meu.
Așteaptă puțin. Vrea să te cunoască. Danny.
Harry Sanborn, ți-l prezint pe soțul meu, Danny Benjamin.
- Am auzit multe despre tine. - Sunt sigur.
Știi, din cauza piesei.
- Sunt celebru, nu? - Numai pentru noi.
Mama spune în toate interviurile că te-a inventat.
Deci, tipul din piesă moare până la urmă, nu?
Moare la sfârșitul actului al doilea.
Dar produce hohote de râs.
Speram că m-a grațiat până la urmă.
Da, mă rog...
Bine.
- Mă bucur că te-am văzut. Felicitări. - Mersi.
- Ea ce mai face? - Foarte bine.
S-a întors la ale ei. Învață italiană, renovează apartamentul din oraș...
Dacă aș vrea s-o văd, oare cum ar reacționa?
Există o singură cale să afli. Doar că acum nu e în oraș.
Da? Unde este?
La Paris. A plecat acum două zile pentru ziua ei.
Dar se întoarce săptămâna viitoare.
Paris.
Să înceapă distracția!
- Știam că o să te găsesc aici. - Știai?
Credeam că n-am reținut restaurantul, dar iată-te.
Exact cum mi-am imaginat.
Adică nu ne-am întâlnit întâmplător?
Ai venit aici ca să mă vezi?
Știu că a fost un gest îndrăzneț
unul din impulsurile care te iau pe sus,
dar până acum toate sunt în regulă.
Nu-i așa?
- Vreau să spun... Într-un fel.. - Ar fi grozav...
Dacă mi-ai da voie să consider asta un "da".
- Vrei un pahar de vin? - Da. Aș vrea.
Mi-ar plăcea foarte mult.
Voiam să te sărut de revedere.
Bine.
Penibil.
Ți-amintești când ai spus că dacă ne mai cunoaștem,
ar trebui să mergem la Paris să sărbătorim zilele noastre?
Încă ne cunoaștem.
Așa e. Dar Harry, n-ai mai dat nici un semn de șase luni.
Da.
După ce te-am văzut la teatru, cu Henry ăia dansatori...
- Da. Scuze... - Nu, e chiar amuzant.
- Am avut un alt atac. - Îmi pare rău.
Până la urmă se pare că eram în regulă
dar simțeam că mor, iar doctorul de la urgență mi-a spus că trebuie...
Să mă relaxez. Și am făcut-o.
Am plecat și mi-am schimbat viața.
Mi-am vândut aproape toate afacerile, mi-am făcut bagajele
și m-am mutat pe o insulă în Caraibe.
Acolo ai fost în tot timpul ăsta? În Caraibe?
Nu tocmai.
Am fost acolo cam șase ore
după care am realizat că irosindu-mă pe o insulă
nu pot trata ce mă durea.
Așa că am hotărât să fac o altfel de călătorie.
În, să zicem, trecut.
Trecutul tău?
M-am gândit că dacă voi vizita unele din femeile pe care le-am cunoscut
poate aș putea înțelege cum am ajuns să fiu ce sunt.
Da, a fost o călătorie interesantă.
Bună, Louise. Ți-amintești de mine?
Bună, ce mai...?
Unele doamne, recunosc, nu erau prea interesate să mă vadă
sau să vorbească cu mine, dar, într-o zi, am spart ghinionul.
Una din ele mi-a deschis.
Nu a fost frumos ce avea de spus, dar am rămas și am ascultat-o.
Și iar am ascultat. Și unul din lucrurile pe care le-am înțeles
a fost că ofeream un final unei generații întregi de femei.
Când auzi aceeași poveste despre tine
mereu și mereu, viața ta începe să aibă sens.
Mi-a luat luni de zile să le găsesc pe toate. În 12 state.
Dar după tine am călătorit cel mai departe.
Nu pot să cred.
Nici eu.
- Ce mai faci, doctore? - Bine.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
Trebuia să-ți fi spus că vine,
dar am fost atât de prinsă de povestea ta, încât...
Îmi cer scuze că am întârziat.
- Ce poveste? - Poate altă dată.
Probabil trebuia să-ți văd piesa. Aș fi aflat cum se termină.
- Da. - Ce schimbare, nu?
Da.
Ce faci aici, omule?
În vacanță. N-am fost niciodată la Paris în ianuarie.
E uimitor că ne-am întâlnit. Arăți foarte bine.
Arăți superb.
N-am ajuns pe nici o targă în șase luni, asta e ceva.
Eu am cutreierat toate magazinele din oraș.
Poftim?
E imposibil să-i iei ceva dar cred că am găsit în sfârșit cadoul potrivit.
La mulți ani, iubito!
- Îl deschid imediat. - Nu. Știți ceva?
- Vă las să sărbătoriți. - Harry, te rog.
Stai. La cină cu noi. Ne-ar face plăcere să...
- Nu pot. Sincer, nu pot. - De ce? Te duci undeva?
Am petrecut mult timp în spitale.
Nu contează, nu?
- Am fost să... Ce era? - Nu, era un terrier bej.
Pune-ți o dorință.
În cinstea forțelor destinului care ne-a unit astă-seară.
În cinstea forțelor destinului. Frumos.
- Tu nu fumezi. - Sunt la Paris.
Oricum o să mă ucidă fumatul pasiv.
Este sclipitoare, dar nu poate rezista la băutură.
- Ador asta la mine. - Și eu.
Dacă aș fi scris asta, la scena asta aș scrie:
"Un moment penibil".
Iubito, dacă tu ai fi scris asta, eu aș fi mort.
Întotdeauna o amuză asta.
- Nu. Plătim noi. - Nu.
- Te rog, plătim noi. - Insist. V-am stricat petrecerea.
- Nu. - Lasă-mă să fac cinste de ziua ta.
Mulțumesc.
Cât arată ceasul?
- Doamne, n-am idee. - Stai așa că am...
Și eu. Și eu.
Crezi că-ți stă așa bine cu ai mei?
Știi cât i-am căutat?
Da, știu.
Mulțumesc.
Scuză-mă. Mulțumesc.
Din nou, finalul.
- A venit. - Harry, ia-l tu.
Nu, nu. O iau pe jos. Luați-l voi.
Bine.
- Harry. - Doctore. Mulțumesc pentru tot.
- Ai grijă. - A fost plăcut.
Și a fost grozav să te văd. Sincer. Atât de...
Mă bucur că te-am văzut.
Uite...
- Erica, dacă vreodată... - Nu.
- Ai grijă de tine, Henry. - Da, bine. Și tu la fel.
E cam rece, nu?
Uite cine e femeia visurilor mele.
Altceva?
- Unde e Julian? - La hotel.
A spus că atunci când m-a văzut cu tine
și-a dat seama că încă te mai iubesc.
Ce spui de asta?
Dacă e adevărat, sunt rezolvat pe viață...
De ce ai venit aici, Henry?
Se pare că mi-am revenit ușor după atacul de cord.
Cu tine...
A fost altceva. Am înțeles în sfârșit.
Am 63 de ani și sunt îndrăgostit.
Pentru prima dată în viață.
Asta am venit să-ți spun.
Harry.
- Sanborn. - Dle Sanborn.
Patru și jumătate.
Masa vă așteaptă.